Howards End, Hilton.
Käraste syster! Det blir inte alls som väntat.
Huset är gammalt och pittoreskt, i vackert rött tegel.
Entréhallen är stor som ett rum, med matsal och salong till vänster.
Rakt fram ligger trappan till första våningen.
Där ligger tre sovrum med tre vindsrum ovanför.
En stor skogsalm finns bakom huset. Jag älskar den redan.
Naturligtvis finns det fler vanliga träd-
- rabatter med blåklockor, förgätmigej, iris och azalea.
Blåregn och clematis växer runt hela huset.
Och nu själva familjen:
I morse väcktes jag av ett knackljud från trädgården.
- Åh, tusan! - Charles övade på krocket i gräset.
Jag måste understryka ordet "övade".
En stund senare hörde jag fler ljud.
Först trodde jag att de spelade en omgång.
Men nej, det var mr Wilcox som övade krocket.
Mr Wilcox föredrar tre bågar, Charles en.
En stund senare kom miss Evie Wilcox.
Hon utför övningar med en maskin som hänger ner från en pergola.
Till sist dök mrs Wilcox upp.
Hon är en varelse av en helt annan sort.
P.g.a. de andras krocket och gymnastik, verkar mrs Wilcox-
- vara den som mest hör till Howards End och vice versa.
Paul, den yngre sonen, anländer i dag.
"Kära hälsningar, även till Tibby och till moster Juley."
"Snällt att hon håller er sällskap." - Så trist för er.
- Bränn det här. - "Jag skriver på torsdag. Helen."
Vilka är familjen Wilcox, Margaret? Jag förstår inte.
Jag vet inte mer än du. Vi träffades i Tyskland.
Vi gjorde en hemsk utflykt till katedralen i Speyer.
Vi träffades i en park och vi gjorde sällskap.
De bjöd oss att besöka dem. Tibby fick hösnuva och Helen åkte ensam.
Ni flickor har alltid varit oberoende.
- Är det inte bra, moster Juley? - Jag vet inte.
Ansvaret för din syster och bror är en för stor börda för dig.
Din ungdom har kastats bort på ert oberoende.
- Praktiskt taget. - Ja, Margaret. Så är det.
Vem vet hur det skulle ha sett ut om jag hade fått ta hand om er?
Moster Juley, låt oss inte prata om det.
Mor lät pappa besluta. Pappa överlät beslutet till mig. Det har gått bra.
- Jag har värdesatt dina råd. - Ja, men du följer dem inte.
Du har inte misskött dina syskon.
- Bara dig själv. - Moster Juley!
Ursäkta, miss. Herr Tibby frågar efter er.
Tack, Nancy.
- Du kan duka undan frukosten, Annie. - Ja, miss.
Käraste Meg! Jag önskar att du var här.
Familjen Wilcox fascinerar mig.
Miss Schlegel, det är min bror Paul.
- Paul, Miss Schlegel hälsar på. - Hur står det till?
Paul, den yngre brodern, är stiligast av dem alla-
- utan att vara självgod eller allvarlig som Charles.
Mr Wilcox är chef på Imperial and West African Rubber Company-
- och säger hemskheter på ett trevligt sätt.
När jag sa att jag tror på jämlikhet mellan könen-
- läste han fullständigt lusen av mig.
Som alla starka människor, gjorde han det utan att såra.
Jämlikhet finns inte mellan män, hur kan den då finnas mellan könen?
Vilken civilisation har nånsin varit jämlik? Vilket hushåll?
Endast Paul försökte undsätta mig, men övermannades.
Har ni motståndare haft nåt emot att styras av en kvinna i 63 år?
- Trams. - Varför?
Så skönt att säga "trams" när nån är av annan åsikt.
Undantaget bekräftar regeln.
Och ingen var så emot suffragetterna som drottningen.
Var inte det hyckleri?
- Inte alls. - Trams!
Det var inte hyckleri. Hon var ointresserad av kontroversen.
"På fem minuter förgjorde han allt som vi tror på. Det var ljuvligt."
Kära nån.
En bra affärsman gör mer nytta än ett dussin sociala reformbeivrare.
- "Jag sparade det bästa till sist." - Jag vågar inte höra.
Argumenten emot jämlikhet är ganska starka, eller hur, mrs Wilcox?
Jaså? Jag följer inte meningsutbytet. Det är skönt att slippa rösta.
Häller du upp kaffet? Tack.
Plötsligt var diskussionen slut. Jag har aldrig varit så överraskad.
Jag har fått allt om bakfoten igen, Meg.
Mr Wilcox bestämmer inte i Howards End. Det gör hans fru.
Hon slår inte i dörrar, framställer inga fakta och gymnastiserar inte.
De dyrkar och lyder henne. Det gör att man dyrkar dem.
Varför charmas Helen så av kritik mot hennes djupaste övertygelser?
- Jag förstår inte. - Hon är nog förtjust i dem alla.
Nu åker vi! Framåt!
De verkar helt fel för Helen. Inte alls vår sorts människor.
De är ganska uppfriskande.
Ibland känns det som vi har fastnat och det är bra med nåt nytt.
- Fastnat, kära du? - I jargong, hyckleri, skenhelighet.
Ibland längtar jag efter nån som talar om för mig-
- att mina idéer är akademiska och jämlikhet är...
Trams!
- Socialism? - Farligt trams.
- Konst och litteratur. - Åh, Margaret.
- Trams! - Det här är för mycket.
- Om det inte stärker karaktären. - Naturligtvis.
Ni har stark karaktär, miss Schlegel.
- Ja. Stärkt av konst och litteratur. - Ni bevisar min poäng.
Du är verkligen en märklig flicka.
Ja, kära Meg, en efter en krossas mina Schlegelfetischer.
Wilcoxfamiljens män syn på allt är fräsch och klar. Inget är rörigt.
Ruinen är från 1000-talet.
Vi kan stanna i en halvtimme och ändå hinna med cricket.
Men du har väl ingen känsla för nåt sånt?
Nej, men ibland tror jag att världen går oss förbi sen ett tag.
Helen kan följa den i nån vecka eller två-
- om så bara för att vi inte ska halka efter.
Jag har aldrig följt nåt och önskar inte att göra det nu.
- Ni två gör som ni vill. - Oroa dig inte för Helen.
Hon är lättpåverkad, men det vänder lika snabbt.
Hon har mer vett än de flesta. I alla fall ibland.
Miss Schlegel, jag...
- Helen... - Ja, gör det.
Käraste Meg. Jag vet inte vad du kommer att säga.
- Paul och jag är förälskade. - Kära nån.
Det kommer alldeles för plötsligt.
- Har han friat? - Det skriver hon inte.
Helen är inget tidsfördriv. Om han inte har friat...
- Jag vet inte. - Vad ska vi göra?
Inget, men jag måste åka dit och träffa henne.
Margaret, bli inte förnärmad. Du klarar inte av det här.
Här krävs en äldre person.
Ni är så impulsiva. Ni umgås med alldeles för många.
Orakade musiker, skådespelerskor och tyska kusiner.
Bekanta från främmande hotell. Katastrofen var oundviklig.
Vilken tur att jag är här. Du skulle säga fel sak.
Du skulle förolämpa familjen Wilcox med nån impulsiv fråga.
Jag ska inte fråga. Helen är förälskad.
Jag har inga frågor så länge hon är det.
- En lång förlovning... - Är de förlovade?
Jag vet inte. Antagligen, om de är förälskade.
- Varför ska du resa dit, då? - För att vara nära henne nu.
Om så bara för att gratulera och vara närvarande.
Förstår du inte, så kan jag inte förklara det.
Jag måste resa till Howards End.
Jag kan inte tacka dig nog för erbjudandet. Jag vill åka i morgon.
Kära nån.
Jag sa att jag mår sämre.
- Han verkar ha lite feber. - Jag kan sluta andas när som helst.
Jag höll på att kvävas i sömnen i går natt.
Jag bör inte vara ensam och Meg har lovat att läsa för mig.
Åh, Tibby. Helen...
Det är ingen större fara, men nån bör hålla ett öga på honom.
Där ser du.
Kom ihåg att inte låta dig dras in i diskussioner om förlovning.
Ge Helen mitt brev och säg vad du själv känner till henne.
Bara till henne. Håll dig borta från släkten.
Du kan lita på mig.
Det är slut. Jag önskar att jag inte hade skrivit. Säg inget till nån.
Oj då.
Jag söker Howards Lodge. Vet ni var det ligger?
Mr Wilcox!
- Kära nån. - Damen vill komma till Howards End.
Ursäkta, men är ni den yngre eller den äldre mr Wilcox?
Den yngre. Kan jag göra nåt för er?
Jaha, ja. Är det ni?
- Är min systerdotter med er? - Nej, jag kom med min far.
Han åkte norrut med tåget.
Ni kan träffa miss Schlegel till lunch. Ni kommer väl dit?
Så snällt av er. Verkligen.
- Vi hörde från Helen i går. - Jaså?
Så jag vill gärna prata med er.
Margaret har berättat allt. Jag har sett Helens brev.
- Förlåt, jag hörde er inte. - Om Helen. Det gäller Helen.
Jag förstår inte vad ni syftar på.
Helen. Min systerdotter och ni.
Miss Schlegel och jag?
- Är ni inte Paul Wilcox? - Nej.
- Varför sa ni det, då? - Det sa jag inte.
- Mitt namn är Charles. - Charles!
Menar ni att Paul och miss Schlegel... Herregud!
- Mr Wilcox, min systerdotter... - Han ska ju till Afrika!
Kanske det, men vi är inte i Afrika nu.
- Har han lovat henne giftermål? - Det vet jag inte.
- Idiot! Vilken idiot! - Varför?
Det är omöjligt och måste förhindras.
Ja, det är omöjligt och jag ska förhindra det.
- En varning: Paul har inte ett öre. - Den behövs inte.
Helen är mycket speciell.
- Hans tillkommande måste... - Hon får inte kasta bort sitt liv.
- Får jag tala till punkt? - Nej!
Hon har spridit ut det, inte han.
Han skämdes nog för mycket.
- Moster Juley! - Åh, min stackars Helen!
Jag fick nyss telegram från Margaret.
- Du behövde inte komma. Det är slut. - Slut?
Snälla moster Juley, låt dem inte veta hur dum jag har varit.
- Paul, är det här sant? - De ska aldrig veta.
- För min skull. - Besvara bara frågan.
- Har miss Schlegel...? - Charles?
Miss Schlegel, visar ni er moster till ert rum-
-eller vore mitt rum bättre?
Paul, tala om för Evie att vi blir sex till lunch-
- men jag vet inte om vi alla äter i matsalen då.
Mor!
Vet du att Paul har varit dåraktig med flickan?
Det är ingen fara. De har brutit förlovningen.
- Förlovningen? - De är inte förälskade längre.
Ställer du in bilen och kommer in till lunch?
Ja, mor.
Det var fånigt och tog slut på en gång.
Redan nästa morgon visste jag att det inte skulle vara.
Evie var upptagen med teet... Jag kan inte förklara.
Mr Wilcox läste "The Times", Charles pratade om aktier med Paul.
Han såg så rädd ut.
När jag såg de andra så lugna-
- och Paul så rädd att jag skulle säga fel sak... Det var hemskt.
- God morgon. - God morgon.
Åh, Meg, det var för idiotiskt.
Det kändes som om hela familjen Wilcox var bedragare.
En mur av tidningar, bilar, golfklubbor och...
Om den rasade, skulle det bara finnas panik och tomhet bakom.
På nåt sätt såg jag mr Wilcox bakom allt elände.
Han läste sin "Times", tänkte snikna tankar-
- bakåtlutad i sitt rike med Charles, Evie och Paul-
-som hans små leksakssoldater.
Och mrs Wilcox som hans enda herre. Och sen...
Miss Schlegel, jag... Om ni kan låta mig...
- Jag är hemskt ledsen om jag... - Snälla.
Jag ska till Afrika om ett par månader. Till Nigeria.
Ni bör veta att om jag vore fri, skulle jag...
Jo... Det är fel att vilseleda en flicka.
- Jag uppfostrades... - Sluta. Det var ingenting.
Paul? Är nåt fel?
När jag inte kunde skicka ett nytt telegram...
Det har varit vidrigt. Tänk att...
Tänk att det på grund av en ung man-
-uppstod flera telegram och ilska.
Leder relationer till slarv på slutet?
Åh, Meg, så kändes det.
Inte lika tydligt när familjen Wilcox verkade så kompetenta.
Känns det inte så nu?
Jag minns Paul vid frukosten och glömmer det aldrig.
Han hade inget att falla tillbaka på.
- Tibby. Mår du bättre? - Jag antar det.
Hej, Helen. Hur mår familjen Wilcox?
- Retas inte, Tibby. - Förlåt mig.
Ryck upp dig. Nån kommer att gifta sig med dig nån dag.
- Nej, tack. - Jo då.
- Kommer inte jag att bli gift? - Åh, jösses, nej.
- Jo, men du vill inte ha nån. - Jaså?
- Och snart vill ingen ha dig. - Jo!
- Men de får henne inte. - Jag skulle inte tro det.
- Vem sitter bredvid Helen? - Jag vet inte.
Ursäkta mig.
- Margaret, mår Helen bra? - Ja då.
- Hon springer alltid ut mitt i. - Ursäkta mig.
Damen tog mitt paraply.
Kära nån! Jag är så ledsen.
- Tibby, spring efter Helen. - Då missar jag en del.
- Det är inte viktigt. - Jo då. Du måste gå, Tibby.
Jag kan inte gå nu.
- Min syster är så vårdslös. - Ingen fara.
- Om jag kan få er adress... - Ingen fara. Ingen fara.
Där bor vi. Ni kan hämta ert paraply efter konserten.
Jag vill inte besvära er, allt är vårt fel.
Kära nån, det är Brahms.
- Tillåt mig. - Det är inte nödvändigt. Tack.
- Ska jag bära ert program? - Det går så bra. Åh, tack.
Visst var det ett fint program i dag?
Beethoven var fint. Jag ogillar Brahms.
När jag kan, brukar jag går på opera.
I år har jag varit där tre gånger.
Jag har sett "Faust", "Tosca" och "Tannhäuser".
Du har väl inte glömt trumman i ciss moll? Det kan man inte.
- När de spelade speciellt högt? - Nej, mellan scherzot och finalen.
- Skiljer sig musik från bilder? - Det tycker jag, ja.
Jag också. Enligt min syster är det samma sak. Håller ni med?
Åh, tack.
Hon anser att jag är trög, jag anser att hon är slarvig.
Vad är poängen med en konstart om den är utbytbar?
Just nu är musiken väldigt allvarlig.
- Ja. - Boven i dramat är Wagner.
Hoppas att ni stannar till te, mr Bast. Det vore trevligt.
Tibby, har du nyckeln? Jag har glömt min.
Släpp in oss, Helen!
Visst. Det är ingen fara, Annie.
Du tog herrns paraply från Prince Regent's Hall.
- Han fick komma ända hit. - Vad har jag tagit?
- Du får inte vara så virrig. - Förlåt mig. Jag stjäl paraplyer.
- Kom in och välj ett. - Duka en plats till, Annie.
Har ert paraply en krok eller en knopp? Mitt har nog en knopp.
Tibby, be dem att skynda sig med teet.
Vad sägs om det här?
- Nej, sömmarna är sönder. - Det är mitt.
- Tack. Jag beklagar besväret. - Åh, men...
Adjö. Tack. Adjö.
- Så dumt av dig. - Vad har jag gjort?
Du skrämde bort honom.
Du bör inte prata om stölder och hål i paraplyer.
Nu hjälper det inte!
Stanna!
Det var nog bäst så.
Vi vet inget om honom, Margaret. Han kunde ha stulit nåt.
Hur kan du säga så? Du får mig att skämmas.
- Han kunde ha fått skedarna. - Teet förlorar sin arom snart.
Den unge mannen var föga distingerad.
Ni bjuder alltid hem märkliga människor. Jag förstår det inte.
Jag sa inte att han var distingerad.
Han sa inget märkvärdigt om "Faust" och "Tosca", men tyckte om opera.
Han hade så snälla ögon.
Har du en cigarett, Meg?
Han vore stilig om inte ansiktet var så magert.
Såg ni hur han försökte dölja sin slitna rockärm?
- Jag lägger aldrig märke till sånt. - För att du är "attraktiv".
Annars skulle du bara tänka på sånt.
Vi kunde ha fört mr Bast till matsalen.
- Synd att han inte drack te. - Helen misslyckades igen.
Moster Juley, hörde du inte trumman i ciss moll?
- Tyst med dig, Tibby. - Det går ju inte att ta miste på.
- God kväll, mr Bast. - God kväll, mr Cunningham.
Hallå?
- Hej, Jacky. - Hej, Len.
- Är allt bra? - Ja.
Ge mig en puss, raring.
- Hörde du konserten? - Ja.
- Vad var det? - En klassisk konsert.
- Vilken bok är det? - Det är bara...
Jag älskar dig, Lenny.
Jacky, bry dig inte om...
- Bry dig inte om mig. - Det gör jag inte, raring.
Bokmärke.
MARGARET SCHLEGEL
- Mr Wilcox! - Miss Schlegel!
- Hur står det till? - Hur står det till?
- Bra, tack. Hur mår mrs Wilcox? - Bara fint. Hon är där uppe nu.
- Där uppe? Men... - Vi har en lägenhet här.
- Jaså? - Vi flyttade nyligen in.
- Där är Evie, min dotter. - Jag har velat träffa henne.
Evie! Evie!
- Vet ni att vi bor i närheten? - Visst. Hur mår er syster?
- Helen? Bara bra. - Hälsa så gott från mig.
Vi får hälsa på när vi har kommit i ordning.
Ja, absolut.
- Det här var så trevligt. - Ja!
Ursäkta mig. Min fru väntar på mig.
- Naturligtvis. Hälsa henne. - Ja då. God morgon.
Vilket hemskt sammanträffande!
Tänk dig kvällarna. Vi sitter nästan i samma rum.
De kan glömma att dra för fönstren och du ser dem eller de dig.
Vi kan inte vattna blommorna eller ens prata. Vet Helen om det?
De flyttade nyligen in.
- Tänk om hon möter Paul på gatan. - Då måste hon hälsa.
Vi måste hälsa, göra besök och lämna våra kort. Resten är död.
- Helen bryr sig inte, inte vi heller. - Tänk att jag måste resa i morgon.
- Vad är dött och vad bryr inte Helen? - Min stackars hjärtekrossade flicka.
Är jag det? Vad har hänt?
Familjen Wilcox - igen. De bor tvärs över gatan.
Jaså? Det är...
Har du nåt emot deras besök, Helen?
Visst har hon det. Visst har du det?
Nej då. Ni är så allvarliga, fast det inte är allvarligt alls.
- Klarar du dig? - Ja då.
- Hej då! - Hej då, moster Juley!
Mrs Wilcox kom förbi.
Åh, hela familjen.
Varför lämnar hon oss inte i fred? Mrs Wilcox kom förbi.
Jag ska till Tyskland med Frieda-
- så även om jag vore förälskad i Paul, är jag i säkerhet.
Det är lyckligtvis över, men jag kommer nog säkert...
- ...att stöta på dem... - Åh, Helen.
...rodna och bete mig som en idiot.
- Tänk inte så. - Tills jag gör bort mig igen.
Då så.
Auf Wiedersehen!
Kära mrs Wilcox, jag måste skriva nåt oartigt.
Det vore bättre om vi inte ses.
Så vitt jag vet, tänker inte Helen längre på er son.
Min syster och min moster har orsakat otrevligheter för er.
Därför vore det rätt att avsluta vår bekantskap.
Tro mig. Hälsningar, Margaret Schlegel.
Kära miss Schlegel, ni borde inte ha skrivit så till mig.
Jag kom förbi för att berätta att Paul är utomlands. Ruth Wilcox.
Meg? Vänder du blad åt mig?
- God morgon, miss Schlegel. - Mrs Wilcox, jag begick ett misstag.
Jag är mer skamsen och ledsen än jag kan uttrycka.
Jag visste att Paul skulle resa till Indien.
Han seglade den 17:e till Nigeria. I Afrika.
Jag visste det. Jag vet. Jag har betett mig absurt.
Jag hoppas att ni kan förlåta mig.
Det gör inget. Trevligt att ni kom så snabbt.
Jo, det gör nåt. Jag har varit oartig.
- Min syster är inte ens hemma. - Jaså?
Hon har precis rest till Tyskland.
Är hon också borta? Jag förstår.
Ni har också oroat er. Jag ser det.
- De bör inte träffas igen. - Varför inte?
Det är en svår fråga.
Ni uttryckte det bäst i ert brev. Det känns så, det kan vara fel.
Jag vill skydda Helen, fast det är vi som bör skyddas från henne.
Jag menar inte att hon är dåraktig eller tanklös, men rusar in i allt-
-precis som jag gör nu.
Jag har uppfostrat henne och hennes bror. Vår far dog när de var små.
Jag var ganska ung själv och förstod inte allt.
Jag borde inte ha skickat min moster.
Jag skulle ha kommit själv, men Tibby var sjuk.
Jag hoppas att det är bra nu.
Ja, jag är säker på det.
Jag ska gå. Ni ska kliva upp.
Nej, snälla stanna en stund.
Jag stannar i sängen i dag. Det gör jag ibland.
Jag trodde att ni var morgonpigg.
I Howards End, ja. I London finns ingen anledning att gå upp.
Men vinterutställningen och Ysa? Ye som spelar, då? Och folk.
Jag är lite trött. Först bröllopet och sen reste Paul.
Och i stället för att vila, utförde jag besök i går.
Min familj har rest till Yorkshire. Jag är ensam.
- Bröllopet? - Ja, Charles har gift sig.
- Just det. - Jag har ett foto på honom och Dolly.
Så heter hans fru. Där, i dubbelramen.
Hon är väldigt söt.
Hennes far och Charles tillhör samma klubb och båda älskar golf.
Dolly spelar också golf, men inte lika bra. De möttes på golfbanan.
Er familj är såna idrottare.
- Spelar ni golf, mrs Wilcox? - Kära nån, nej.
Men det roar dem.
- Är er man bortrest? - Hela familjen är bortrest.
- Är det säkert att jag inte stör? - Ja då.
Ingen fara.
Jag hoppas att ni trivs här, mrs Wilcox. Jag älskar vårt hus.
Fast er våning är mer glamorös.
- Jag skulle vilja se det. - Jag visar er gärna.
Det är ett fint gammalt hus. Vi har bott där hela våra liv.
Vår far kom från Tyskland efter föreningen och...
Kära mrs Wilcox. Kan jag locka er till en lunchbjudning-
- till er ära nästa torsdag, för att välkomna er till Wickham Place?
Jag vill så gärna att ni möter mina vänner och de er.
Jag hoppas att ni kan komma.
Hälsningar, Margaret Schlegel.
- Ciss övergår i... - Folk lastar allt på båtar...
- Mera frihet... - ...från hängande lager.
- Jag vill säga nåt. - Inte att tyskar saknar smak.
Det gör de, men de tar poesi på allvar.
Tysken söker alltid skönhet.
Mitt blod kokar... Jag är halvtysk, så det är nog patriotism.
...när jag hör om gemene mans avsmak för det germanska.
- Vad säger ni, mrs Wilcox? - Jag är osäker.
Jag är nog för gammal att diskutera nåt med eller utan ödmjukhet.
Vi diskuterar aldrig nåt i Howards End.
Ibland anser jag, men er generation håller nog inte med...
- Berätta! - Snälla, säg det.
Miss Schlegel framställer allt utmärkt-
- men det kan vara klokt att överlåta handling och diskussion till män.
- Ni har ett intressant liv i London. - Nej då. Vi är som tjattrande apor.
Låtsas inte att ni uppskattade lunchen, mrs Wilcox.
Förlåt mig genom att vi umgås på egen hand.
Jag är van vid ungdomar och tyckte att lunchen var väldigt trevlig.
Jag får höra mycket hemma, men det handlar om sport eller politik.
Jag önskar att jag kunde ha bidragit till diskussionen. Ni är så snabba.
Åh, mrs Wilcox, jag tycker så mycket om er!
- Adjö. - Adjö.
Kära Miss Schlegel, vill ni följa med mig och julhandla i morgon?
Jag har legat till sängs i flera dagar-
- och vill gärna ta igen all förlorad tid.
Er vän, Ruth Wilcox.
Vi måste göra en lista och bocka av namnen.
- Har ni några idéer? - Jag är dålig på att handla.
- Skriv ert namn högst på listan. - Åh, hurra!
Det är snällt av er, men jag vill inte ha nån julklapp.
Jag vill ge er nåt värt er bekantskap.
Till minne av er omtanke medan min familj har varit bortrest.
Ni har förhindrat mitt grubbleri.
Det händer när mr Wilcox är borta. Det är nog en brist jag har.
- Att ni tycker om er man? - Att jag är för beroende.
Jag är väldigt beroende av Helen.
Har jag varit till nytta, kan det inte återgäldas med saker.
Men jag vill göra det. Jag kanske kommer på nåt.
Är mr Wilcox ganska oberoende, då?
- Mr Wilcox? - Ja, han har stark karaktär.
En fin människa. Eller?
- Ni är så intellektuell. - Är jag?
Ja. Jag beundrar er för det.
Vi ställer granen i puderrummet-
- och drar för gardinerna när ljusen är tända.
Jag hoppas på ett puderrum i nästa hus.
Granen är liten och klapparna hänger inte i den.
- Ska ni flytta från Wickham Place? - Ja.
När hyreskontraktet går ut. Vi måste flytta.
- Kan ni inte förnya det? - Nej.
Huset ska rivas och det ska byggas våningar som er.
Jag visste kände inte till det här.
Howards End revs nästan en gång. Det vore slutet.
- Jag är född i det huset. - Det måste skilja sig från vårt.
Vi tycker om det, men hittar nåt annat.
Tror ni, ja.
Det är nog min brist på erfarenhet som talar.
Jag önskar att jag såg mig själv som ni gör.
Beläst, men oförmögen att...
Det är inte alls så jag ser er.
Följ med mig till Howards End nu. Jag vill visa er det.
Åh, mrs Wilcox, jag...
Gärna senare, men vädret är opassande för en sån resa nu.
Får jag hälsa på en annan dag?
Vi kan ta en droska tillbaka hem. Tusen tack för all hjälp.
Det var så lite.
Om jag flyttade till Skottland, vore min son skotte eller engelsman?
- Jag har ingen aning. - Det är samma fråga.
- Om man tar en jude... - Jag blir galen.
Mrs Wilcox!
- Förlåt mig, jag kom. - Tack, miss Schlegel.
- Jag följer med om jag får. - Visst, ni ska sova över också.
- Jag har inte mina saker. - Ni måste se huset på morgonen.
Londondimman är aldrig långt borta. Den är i Hertfordshire.
- Ni kommer inte att ångra er. - Inte med er.
- Mor? Mor! - Evie!
- Se här! - Är ni inte i Yorkshire?
- En bilkrock ändrade planen. - Ruth!
- Vad i hela friden gör du här? - Henry! Vilken överraskning!
- Du känner miss Schlegel. - Ja, naturligtvis. Hur står det till?
- Evie. - Hon har varit så snäll mot mig.
- Jag är tacksam. Hur mår du, Ruth? - Bra.
Vi också, och bilen fram till Ripon. En häst och vagn...
Oj då. Miss Schlegel, vår utflykt får ske en annan dag.
- Mannen var en dåre och polisen... - En annan dag, mrs Wilcox.
Vi har försäkring, så det gör inte så mycket...
Av jord är du kommen, till jord ska du åter varda.
- Jag beklagar verkligen. - Så snällt att ni kom.
Posten har kommit. Vem är miss Schlegel?
Er mor kan inte ha varit vid sitt sinnes fulla bruk.
- Dåliga nyheter? - Bara en påminnelse om flytten.
- Ställer du det till rätta? - Har jag inte sagt det?
- Är det inte ert kort? - Mitt gamla.
Förklara hur min man fick det och var han kan befinna sig nu.
- Jag kände igen era röster. - Det var länge sen, mr Wilcox.
- Kommer inte jag att bli gift? - Åh, nej.
- Jo, men du vill inte ha nån. - Jaså?
Det är från Evie Wilcox, en inbjudan till lunch.
Hon kanske vill tussa ihop dig med sin far.
Miss Schlegel, sätt er här.
- Jag tycker om mr Wilcox. - Han är förälskad i dig.
- Jag lämnar huset på Ducie Street. - "Det ska hyras ut årsvis."
- Han är ett odjur utan känslor. - Nej då.
Han är rätt fantastisk.